ПРОЕКТ
Вноситься 
Кабінетом Міністрів України
ЮМ. АЗАРОВ
“     ” 			2012 р.
Закон УкраЇни
Про морські порти України

Цей Закон визначає правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності в морських портах.
Розділ І 
ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ
Стаття 1. Визначення термінів
1. У цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:
1) адміністрація морських портів України — державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об’єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворені у кожному морському порту (адміністрація морського порту);
2) акваторія морського порту — визначена межами частина водного об’єкта (об’єктів), крім суднового ходу, що призначається для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден;
3) внутрішній підхідний канал — гідротехнічна споруда, природний або штучний водний шлях, що входить до складу акваторії порту, призначений для підходу або відходу суден до причалів та маневрування в межах акваторії морського порту;
4) гідротехнічні споруди морських портів (гідротехнічні споруди)  інженерно-технічні споруди (причали, пірси, інші види причальних споруд, моли, дамби, хвилеломи, інші берегозахисні споруди, підводні споруди штучного та природного походження), розташовані в межах акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки судноплавства, маневрування та стоянки суден;
5) судноплавний канал — гідротехнічна споруда, природний або штучний водний шлях для безпечного підходу суден до портів, для проходу суден або для сполучення окремих водних басейнів;
6) морський порт — визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов’язаних з цим видів господарської діяльності;
7) морський термінал — розташований у межах морського порту єдиний майновий комплекс, що включає технологічно пов’язані технічні засоби, у тому числі причали, підйомно-транспортне та інше устаткування, які забезпечують навантаження-розвантаження та зберігання вантажів, безпечну стоянку і обслуговування суден та пасажирів;
8) об’єкти портової інфраструктури — рухомі та нерухомі об’єкти, що забезпечують функціонування морського порту, в тому числі акваторія, гідротехнічні споруди, доки, буксири, криголами та інші судна портового флоту, засоби навігаційного обладнання та інші об’єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден, інформаційні системи, перевантажувальне обладнання, залізничні та автомобільні під’їзні шляхи, лінії зв’язку, засоби тепло-, газо-, водо- та електропостачання, інші засоби, обладнання, інженерні комунікації, розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, надання послуг, забезпечення державного нагляду (контролю) в морському порту;
9) об’єкти портової інфраструктури загального користування — акваторія, залізничні та автомобільні під’їзні шляхи, лінії зв’язку, засоби тепло-, газо-, водо- та електропостачання, інженерні комунікації, інші об’єкти, закріплені за адміністрацією морських портів України, що забезпечують діяльність суб’єктів господарювання у морському порту;
10) портовий оператор — суб’єкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші пов’язані з цим види господарської діяльності;
11) причал — гідротехнічна споруда, яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для посадки їх на судна і висадки їх із суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт;
12) рейд — частина акваторії морського порту, що використовується для стоянки суден на якорі, у тому числі для ремонту суден, висадки (посадки) пасажирів, проведення вантажно-розвантажувальних робіт, в її незахищеній частині (зовнішній рейд) або в частині, захищеній повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об’єктами природного походження (внутрішній рейд);
13) стратегічні об’єкти портової інфраструктури — гідротехнічні споруди, об’єкти портової інфраструктури загального користування, засоби навігаційного обладнання та інші об’єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден, інформаційні системи;
14) судновий хід — водний простір, призначений для руху суден, позначений на місцевості і на карті та визначений засобами навігаційного обладнання;
15) територія морського порту — частина сухопутної території України з визначеними межами, у тому числі штучно створені земельні ділянки;
16) штучно створена земельна ділянка — земельна ділянка, створена (намита, насипана, створена із застосуванням інших технологій) в межах акваторії морського порту;
17) якірна стоянка — гідротехнічна споруда, розташована в межах акваторії морського порту, призначена для стоянки суден на якорі.
Стаття 2. Сфера застосування Закону
1. Цей Закон регулює відносини у сфері портової діяльності, зокрема встановлює порядок будівництва, відкриття, розширення та закриття морських портів в Україні, порядок провадження на їх території господарської діяльності, у тому числі надання послуг, визначає правовий режим об’єктів портової інфраструктури, основи державного регулювання діяльності в морських портах.
2. Цей Закон регулює діяльність органів виконавчої влади, що здійснюють державне регулювання, управління, державний нагляд та контроль за безпекою мореплавства, нагляд та контроль у сфері діяльності морських портів, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, адміністрації морських портів України, власників морських терміналів, портових операторів, інших суб’єктів господарювання, що провадять свою діяльність у морському порту, та споживачів їх послуг (товарів, робіт).
3. Цей Закон не поширюється на річкові порти, морські рибні порти, пункти базування Військово-Морських Сил України, морської охорони центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту державного кордону, а також на пункти базування військово-морських кораблів іноземних держав, які відповідно до міжнародних договорів України тимчасово перебувають на території України.

Стаття 3. Законодавство про морські порти	
1. Законодавство про морські порти базується на Конституції України та складається з цього Закону, Кодексу торговельного мореплавства України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Бюджетного кодексу України, Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Закону України “Про транспорт”, Закону України “Про природні монополії” та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.
2. Якщо міжнародним договором України, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені в цьому Законі, застосовуються правила міжнародного договору України.

Розділ ІІ
ЗАГАЛЬНІ ЗАСАДИ ФУНКЦІОНУВАННЯ 
МОРСЬКИХ ПОРТІВ
Стаття 4. Принципи організації функціонування та розвитку морських портів
1. Функціонування та розвиток морських портів здійснюються за принципами:
1) об’єднання інтересів та діяльності держави в особі служби капітана морського порту, адміністрації морських портів України, інших державних підприємств, що провадять функціонування морського порту та суб’єктів господарювання, що провадять свою діяльність у морському порту;
2) збереження та утворення, зокрема на основі об’єднання майна приватної, державної та комунальної форм власності, єдиних майнових комплексів, розташованих у межах території та акваторії морського порту;
3) забезпечення конкуренції серед суб’єктів господарювання, що виробляють однакову продукцію (товари, роботи, послуги) у морському порту;
4) розмежування функцій забезпечення безпеки мореплавства та нагляду (контролю) за безпекою мореплавства;
5) забезпечення безпеки мореплавства та господарської діяльності, що провадиться у морському порту;
6) цільового використання портових зборів;
7) збереження у державній власності стратегічних об’єктів портової інфраструктури морського порту;
8) рівності прав усіх суб’єктів господарювання, що провадять діяльність у морському порту, недопущення дискримінації у доступі до об’єктів портової інфраструктури загального користування.
Стаття 5. Будівництво, відкриття та закриття морських портів
1. Будівництво нових морських портів здійснюється з урахуванням Стратегії розвитку морських портів України та вимог законодавства.
2. Порядок відкриття та закриття морських портів визначається Кабінетом Міністрів України.
3. Будівництво нового морського порту здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України, що повинне містити інформацію про географічне місце розташування з визначенням координат території та акваторії морського порту, планові глибини акваторії, внутрішнього підхідного каналу, розрахункові параметри суден та параметри тоннажу суден, які прийматимуться у морському порту, а також джерел фінансування будівництва морського порту.
4. Повідомлення про відкриття та закриття морських портів публікуються в Повідомленнях мореплавцям України.
Стаття 6. Реєстр морських портів України
1. Реєстр морських портів України  електронна база даних з обліку морських портів, метою якої є забезпечення даними, необхідними для виконання завдань у сфері безпеки мореплавства, охорони навколишнього природного середовища, а також для здійснення державного нагляду. Ведення Реєстру морських портів України здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
2. До Реєстру морських портів України вносяться такі відомості:
1) реєстраційний номер морського порту;
2) назва морського порту та його місцезнаходження;
3) найменування та адреса адміністрації морського порту;
4) дата та підстава відкриття морського порту;
5) перелік послуг, що надаються на території морського порту;
6) перелік причалів та морських терміналів у межах морського порту;
7) перелік портових операторів та послуг, які вони надають;
8) основні технічні характеристики морського порту, у тому числі його можливості щодо перевантаження вантажів, обслуговування суден та/або пасажирів;
9) межі території та акваторії морського порту;
10) групи вантажів, що обробляються в морському порту;
11) вид та розмір водних транспортних засобів, що обслуговуються в морському порту;
12) навігаційний період;
13) підстави та дата виключення морського порту з Реєстру морських портів України;
14) інші відомості, визначені в порядку ведення Реєстру морських портів України.
3. Доступ до відомостей Реєстру морських портів України є вільним та безоплатним.
4. До внесення відомостей про причали до Реєстру гідротехнічних споруд та Реєстру морських портів України, крім причалів, внесених в установленому законодавством порядку до Реєстру гідротехнічних споруд до дня набрання чинності цим Законом, провадження господарської діяльності на таких причалах забороняється.
Стаття 7. Планування розвитку морських портів
1. Основою планування розвитку портової галузі є Стратегія розвитку морських портів України, яка включає короткострокові 
(на п’ять років), середньострокові (на 10 років) та довгострокові (на 25 років) перспективи розвитку, прогнози щодо вантажопотоків в експортному, імпортному і транзитному напрямах, завдання та основні напрями реалізації стратегії, інші основні параметри розвитку. Стратегія розвитку морських портів України повинна узгоджуватися з державною політикою у сфері транспорту та планами розвитку інших транспортних галузей України.
2. Стратегія розвитку морських портів України на 25 років розробляється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, та затверджується Кабінетом Міністрів України.
3. Розвиток морського порту здійснюється відповідно до плану розвитку морського порту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. План розвитку морського порту повинен відповідати положенням Стратегії розвитку морських портів України у короткостроковій перспективі та містити деталізовану схему території морського порту.

Стаття 8. Межі морського порту
1. Межами морського порту є межі його території та акваторії, на яких здійснюється функціонування та діяльність адміністрації морських портів України, служби капітана морського порту, центрального органу виконавчої влади, що провадять реалізацію державної політики у сфері захисту державного кордону, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, портових операторів інших державних органів та суб’єктів господарювання, що провадять свою діяльність у морському порту.
2. Межі території морського порту визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України.
3. Межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Акваторія морського порту відводиться (надається у користування) адміністрації морських портів України на підставі рішення Кабінету Міністрів України.
4. Збільшення території морського порту може відбуватися за рахунок штучно створених земельних ділянок та земельних ділянок, на яких збудовані об’єкти портової інфраструктури, промислові підприємства, основні продукція та/або сировина яких є об’єктами експортно-імпортних операцій і обслуговуються як вантажі у морському порту.
Власники (користувачі) земельних ділянок, включених до території морського порту, зобов’язані дотримуватися встановлених адміністрацією морських портів України зводу звичаїв морського порту та обов’язкових постанов по порту.
5. Проведення будівельних робіт на території та в акваторії морського порту попередньо погоджується з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, а також з капітаном морського порту, з державними органами та органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом.
6. Територія та акваторія морського порту можуть включати відокремлені від основної території та акваторії земельні ділянки та водні об’єкти (їх частини), які мають однаковий з основною територією та акваторією правовий режим використання.
7. Інформація про межі морського порту публікується в Повідомленнях мореплавцям України.
Стаття 9. Звід звичаїв морського порту
1. Звід звичаїв морського порту встановлює правила надання послуг у морському порту, обслуговування суден і пасажирів, що склалися і тривалий час застосовуються на практиці у цьому морському порту. Звід звичаїв морського порту містить правила щодо:
1) виробничого режиму роботи морського порту;
2) порядку та умов проведення вантажно-розвантажувальних робіт, обслуговування вантажів та суден, оформлення відповідних транспортних документів;
3) порядку вручення повідомлення про готовність судна до здійснення операцій з вантажем;
4) порядку розрахунку сталійного часу, якщо він не встановлений угодою сторін;
5) переліку послуг, що надаються в морському порту;
6) інші правила здійснення господарських операцій у межах морського порту.
2. Звід звичаїв морського порту застосовується:
1) за наявності в договорі морського перевезення умов щодо застосування звичаїв морського порту;
2) за відсутності в договорі морського перевезення відповідних положень з питань, які регулюються звичаями морського порту;
3) за наявності в договорі морського перевезення умов, що суперечать звичаям морського порту.
3. Звід звичаїв морського порту видається адміністрацією морських портів України щодо кожного морського порту, завіряється Торгово-промисловою палатою України і оприлюднюється на офіційному веб-сайті адміністрації морських портів України.
Стаття 10. Режим перебування в морському порту
1. Контроль за встановленим режимом перебування і переміщення в межах морського порту здійснюють служби морської безпеки, загони охорони морського порту разом з органом охорони державного кордону з дотриманням вимог міжнародних договорів України.
2. Загони охорони морського порту, служби морської безпеки створюються відповідно до закону адміністрацією морських портів України і діють на підставі положень про них, типові форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
3. Підтримання режиму перебування в морському порту із залученням сторонніх охоронних послуг здійснюється на договірних засадах відповідно до вимог законодавства.
4. Загальний контроль за дотриманням режиму перебування і переміщення в морському порту здійснює адміністрація морських портів України.
Стаття 11. Режим у пункті пропуску через державний кордон України та митний режим морського порту
1. На території морських портів, через які здійснюється міжнародне сполучення, за рішенням Кабінету Міністрів України відкриваються пункти пропуску через державний кордон України. Кабінет Міністрів України приймає рішення про відкриття пункту пропуску після завершення будівництва (реконструкції) та прийняття в експлуатацію будівель, приміщень, споруд, комунікацій, залізничних та автомобільних під’їзних шляхів заінтересованими міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади та комісією, утвореною Кабінетом Міністрів України для проведення перевірки щодо наявності можливості відкриття пунктів пропуску. Межі території пункту пропуску визначаються адміністрацією морських портів України за погодженням з органом охорони державного кордону та митним органом.
2. Режим у пунктах пропуску через державний кордон України встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту державного кордону, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
3. Адміністрація морських портів України (власник морського терміналу) на безоплатній основі надає у користування приміщення для організації пункту пропуску через державний кордон України, де здійснюється в установленому порядку прикордонний, митний, санітарно-карантинний та екологічний контроль і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
4. У морських портах (морських терміналах) утворюються зони прикордонного і митного контролю, у межах яких здійснюються всі види контролю та огляду пасажирів, вантажів і транспортних засобів, перевірка та оформлення документів пасажирів, водіїв транспортних засобів і супроводжуючих осіб, а також документів на вантаж і транспортні засоби. У цих зонах не дозволяється виконувати сертифікацію товарів та інші операції, що не стосуються безпосередньо пропуску через державний кордон пасажирів, транспортних засобів і вантажів.
Стаття 12. Організація роботи в морському порту під час виникнення надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру
1. Адміністрація морських портів України, суб’єкти господарювання, що провадять свою діяльність у морському порту, вживають невідкладних заходів для ліквідації наслідків стихійного лиха, аварій і катастроф, які призвели до порушення роботи в морському порту.
2. Адміністрація морських портів України (у морських терміналах — власник морського терміналу) за погодженням з капітаном морського порту зобов’язана розробити та затвердити в установленому порядку план локалізації та ліквідації аварій (катастроф), забезпечити діяльність об’єктової аварійно-рятувальної служби, закупівлю та підтримання в належному стані спеціалізованих суден, необхідного обладнання, пристроїв і механізмів для ліквідації аварій на території та в акваторії морського порту.
3. Портові оператори, власники морських терміналів беруть участь у розробленні плану локалізації та ліквідації аварій (катастроф), придбанні, утриманні обладнання, пристроїв та механізмів, відшкодуванні витрат на ліквідацію аварій на території та в акваторії порту.
4. Порядок взаємодії адміністрації морських портів України та суб’єктів господарювання, що провадять свою діяльність у морському порту, запобігання та ліквідації аварій на території та в акваторії морського порту встановлюється адміністрацією морських портів України за погодженням з капітаном морського порту.
5. У разі потреби центральні та місцеві органи виконавчої влади у порядку і на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, надають адміністрації морських портів України, власникам морських терміналів, портовим операторам необхідну допомогу у ліквідації наслідків стихійного лиха, аварій і катастроф, а також у запобіганні можливим протизаконним і несанкціонованим втручанням у портову діяльність, які створюють загрозу життю або здоров’ю людей, безпечному мореплавству, експлуатації транспортних засобів у морському порту і схоронності вантажів.
6. Якщо внаслідок виникнення надзвичайної ситуації у морському порту накопичилася така кількість нерозвантажених транспортних засобів, яка унеможливлює подальшу нормальну роботу морського порту, адміністрація морських портів України за погодженням з
портовими операторами має право запровадити тимчасові обмеження на ввезення вантажів усіма або окремими видами транспорту до нормалізації роботи в морському порту.

Розділ IIІ
ДЕРЖАВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ ДІЯЛЬНОСТІ 
В МОРСЬКОМУ ПОРТУ
Стаття 13. Основи державного регулювання діяльності 
в морському порту
1. Державне регулювання діяльності в морському порту здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади в межах їх повноважень з метою забезпечення:
1) безпеки мореплавства, життя і здоров’я громадян;
2) порядку в морському порту;
3) безпечної експлуатації об’єктів портової інфраструктури у межах території та акваторії морського порту;
4) комплексного розвитку та підвищення конкурентоспроможності морських портів;
5) належного утримання, ефективного управління та використання об’єктів портової інфраструктури державної власності;
6) створення рівних умов для провадження господарської діяльності у морському порту;
7) рівного доступу до послуг, що надаються в морському порту;
8) недопущення забруднення навколишнього природного середовища, дотримання вимог до використання та охорони водних об’єктів у межах території та акваторії морського порту.
2. До повноважень Кабінету Міністрів України у галузі портової діяльності належать:
1) забезпечення провадження державної політики у сфері портової діяльності, спрямування та координація діяльності міністерств та інших центральних органів виконавчої влади;
2) відведення акваторії та визначення меж територій морських портів;
3) визначення морських портів, відкритих для заходу іноземних суден;
4) затвердження Стратегії розвитку морських портів України;
5) інші повноваження, передбачені цим Законом, іншими законодавчими актами.
3. Основними повноваженнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, портової діяльності є:
1) формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері портової діяльності;
2) визначення пріоритетів розвитку портової діяльності;
3) забезпечення нормативно-правового регулювання у сфері портової діяльності;
4) управління об’єктами портової інфраструктури державної власності;
5) формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства;
6) призначення капітанів морських портів;
7) розроблення Стратегії розвитку морських портів України та затвердження планів розвитку морських портів;
8) здійснення інших визначених законами та покладених на нього в установленому порядку повноважень.
4. Основними повноваженнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті, є:
1) реалізація державної політики у сфері безпеки на морському транспорті;
2) здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на морському транспорті та в морських портах;
3) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері безпеки на морському транспорті;
4) надання адміністративних послуг у сфері морського транспорту, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України;
5) здійснення інших визначених законами та покладених на нього в установленому порядку повноважень.
Стаття 14. Організація судноплавства в акваторії 
морського порту
1. Організація судноплавства в акваторії морського порту здійснюється на основі розподілу функцій забезпечення безпеки мореплавства та нагляду (контролю) за безпекою мореплавства.
2. Контроль за безпекою мореплавства в межах акваторії морського порту здійснюється капітаном морського порту, який очолює службу капітана морського порту центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті.
3. Повноваження, порядок призначення та інші питання щодо функціонування капітана морського порту, служби капітана морського порту визначаються Кодексом торговельного мореплавства України.
4. Безпека мореплавства в акваторії морського порту забезпечується адміністрацією морських портів України, власниками (користувачами) морських терміналів, судновласниками, іншими суб’єктами господарювання, що провадять свою діяльність у морському порту, відповідно до законодавства і правил, визначених обов’язковими постановами по порту.
Стаття 15. Адміністрація морських портів України
1. Адміністрація морських портів України утворюється з метою:
1) утримання та забезпечення ефективного використання державного майна, переданого їй в господарське відання, у тому числі модернізації, ремонту, реконструкції та будівництва гідротехнічних споруд, інших об’єктів портової інфраструктури, розташованих у межах території та акваторії морського порту;
2) надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту щодо їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки;
3) організації та забезпечення безпечної експлуатації об’єктів портової інфраструктури державної власності, у тому числі гідротехнічних споруд, систем забезпечення безпеки мореплавства, розташованих у межах території та акваторії морського порту;
4) організації та забезпечення безпеки мореплавства;
5) збору та обліку даних, що вносяться до Реєстру морських портів України;
6) організації розроблення та виконання плану розвитку морського порту, підготовки пропозицій щодо його вдосконалення;
7) організації та координації аварійно-рятувальних робіт;
8) організації робіт з підйому затонулого майна в акваторії морського порту;
9) забезпечення дотримання законодавства про охорону навколишнього природного середовища;
10) забезпечення проведення робіт з ліквідації наслідків забруднення  території та акваторії морського порту;
11) надання допомоги потерпілим;
12) визначення районів обов’язкового використання буксирів;
13) стягнення та цільового використання портових зборів;
14) координації власної діяльності та діяльності капітана морського порту, лоцманської служби, власників морських терміналів, портових операторів, інших суб’єктів господарювання, що провадять діяльність у морському порту, в разі виникнення стихійного лиха, аварій, катастроф, інших надзвичайних ситуацій, що потребують взаємодії;
15) забезпечення створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту;
16) контролю і підтримання оголошених глибин.
2. У процесі своєї діяльності адміністрація морських портів України укладає договори щодо модернізації, реконструкції та будівництва об’єктів портової інфраструктури, інші договори, що відповідають цілям її утворення, у тому числі господарські договори з питань забезпечення своєї діяльності.
3. Голова адміністрації морських портів України призначається  на посаду та звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Керівник адміністрації морського порту (начальник морського порту) призначається на посаду та звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за поданням голови адміністрації морських портів України.
Стаття 16. Фінансування діяльності адміністрації 
морських портів України
1. Фінансування діяльності адміністрації морських портів України здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються нею відповідно до цього Закону, плати за надання послуг та орендної плати, інших незаборонених законодавством джерел. Адміністративний збір використовується відповідно до законодавства.
2. Фінансування певних напрямів діяльності, зокрема модернізації, ремонту, реконструкції та будівництва гідротехнічних споруд, інших об’єктів портової інфраструктури, може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України.
Стаття 17. Обов’язкові постанови по порту
1. Обов’язкові постанови по порту приймаються адміністрацією морських портів України за погодженням з капітаном морського порту та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті.
2. Обов’язкові постанови по порту містять специфічну для кожного морського порту інформацію про:
1) межі території та акваторії морського порту, в тому числі інформацію про глибини в акваторії морського порту та на підходах до морського порту, технічні можливості морського порту щодо приймання суден;
2) райони обов’язкового та необов’язкового лоцманського проведення, категорії суден і вимоги до капітанів суден, що звільняються від обов’язкового лоцманського проведення, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту;
3) порядок плавання суден в акваторії морського порту, на каналах і фарватерах (якщо вони не встановлені у правилах плавання, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту), включаючи правила заходу суден до морського порту і виходу з морського порту, порядок подання інформації 
про прибуття та відхід суден, порядок користування засобами 
зв’язку в акваторії морського порту, порядок надання лоцманських послуг;
4) правила стоянки суден, включаючи координати місць для якірної стоянки на рейді, правила швартування та відшвартовування;
5) правила і встановлені місця проведення вантажно-розвантажувальних робіт, порядок здійснення у морському порту технічного обслуговування та ремонту суден;
6) правила забезпечення безпеки та порядку в морському порту, порядок охорони суден та портових засобів;
7) правила охорони навколишнього природного середовища;
8) правила проведення днопоглиблювальних робіт;
9) вимоги санітарного та карантинного режиму за поданням підрозділу державної санітарно-епідеміологічної служби в морському порту;
10) вимоги протипожежного режиму в морському порту;
11) порядок сходження на берег осіб суднового екіпажу та їх перебування на території морського порту і портового міста під час стоянки судна;
12) іншу інформацію, пов’язану із забезпеченням безпеки мореплавства в морському порту.
3. Порядок проходження санітарно-карантинного, прикордонного та митного контролю повинен відповідати міжнародним стандартам та враховувати зобов’язання України за міжнародними договорами України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.
4. Якщо в морському порту відкрито пункт пропуску через державний кордон України, адміністрація морських портів України в обов’язкових постановах по порту за поданням органів охорони державного кордону та митних органів оприлюднює встановлений порядок проходження прикордонного та митного контролю.
5. Обов’язкові постанови по порту є обов’язковими до виконання всіма юридичними і фізичними особами, що перебувають на території
та в акваторії морського порту, після їх опублікування в 
Повідомленнях мореплавцям України. Адміністрація морських портів України зобов’язана опублікувати обов’язкові постанови по порту, всі зміни, внесені до них, у Повідомленнях мореплавцям України.
Розділ ІV 
ГОСПОДАРСЬКА ДІЯЛЬНІСТЬ У МОРСЬКОМУ ПОРТУ
Стаття 18. Особливості провадження господарської діяльності 
у морському порту
1. Господарська діяльність у морському порту провадиться відповідно до законодавства, обов’язкових постанов по порту та зводу звичаїв морського порту.
2. У межах морського порту функціонують суб’єкти господарювання усіх форм власності, діяльність яких пов’язана з обслуговуванням суден, пасажирів, вантажів, та промислові підприємства, основна продукція та/або сировина яких є об’єктами експортно-імпортних операцій.
3. Власники та/або користувачі технологічно пов’язаних об’єктів портової інфраструктури зобов’язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов’язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту та встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.
4. Портові оператори зобов’язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти дій, які можуть справляти негативний вплив на конкурентне середовище в морському порту.
5. Адміністрація морських портів України не має права перешкоджати або втручатися в діяльність суб’єктів господарювання (крім випадків, передбачених законом), а також встановлювати для них умови діяльності, що погіршують їх становище порівняно з іншими суб’єктами господарювання або порушують їх права та законні інтереси.
6. У порядку та на умовах, визначених законами України, в межах морських портів можуть утворюватися спеціальні (вільні) економічні зони або може встановлюватися спеціальний режим інвестиційної діяльності на територіях пріоритетного розвитку.
Стаття 19. Послуги, що надаються у морських портах
1. У морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством.
2. Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, затверджуються:
1) правила надання послуг з вантажно-розвантажувальних робіт у морському порту;
2) правила надання послуг з обслуговування суден у морському порту та на підходах до нього;
3) правила надання інших послуг, що звичайно надаються в морських портах.
3. Виключно державними підприємствами, установами та організаціями надаються послуги з:
1) регулювання руху суден;
2) організації утримання підхідних каналів та акваторій портів у належному стані;
3) забезпечення проведення аварійно-рятувальних робіт;
4) навігаційно-гідрографічного забезпечення;
5) картографічного забезпечення;
6) проведення робіт з вимірювання навігаційних глибин;
7) забезпечення охорони портових засобів;
8) забезпечення запобігання і ліквідації розливу забруднюючих речовин;
9) забезпечення прийняття із суден забруднених, стічних, баластних вод, сміття.
4. Послуги, визначені у частині третій цієї статті, надаються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
Стаття 20. Обов’язки суб’єктів господарювання, що провадять господарську діяльність у морському порту
1. Суб’єкти господарювання, що провадять господарську діяльність у морському порту, зобов’язані:
1) дотримуватися встановленого у морському порту порядку;
2) здійснювати експлуатацію об’єктів інфраструктури морського порту відповідно до вимог безпеки, законодавства про охорону навколишнього природного середовища;
3) забезпечувати можливість здійснення повноважень митними органами, органами охорони державного кордону та іншими державними органами, що здійснюють свої повноваження у морському порту;
4) забезпечувати рівний доступ до послуг, що надаються в морському порту, та відкритість доступу до відомостей про такі послуги;
5) негайно інформувати адміністрацію морського порту про виникнення ситуацій, що створюють загрозу безпеці мореплавства та/або провадженню діяльності у морському порту;
6) сприяти проведенню розслідування причин виникнення аварійних морських подій.
2. Суб’єкти господарювання, що провадять господарську діяльність у морському порту, несуть відповідальність за недотримання вимог законодавства з безпеки мореплавства, охорони праці, пожежної, санітарної, екологічної безпеки відповідно до закону.
Стаття 21. Тарифи на послуги, що надаються у морському порту
1. Тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб’єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.
2. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб’єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.
3. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб’єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Стаття 22. Портові збори
1. У морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням.
2. Розмір портових зборів та порядок їх формування регулюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
Адміністративний збір використовується відповідно до законодавства.
3. Портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом.
4. Причальний збір справляється на користь власника причалу, а якщо причал перебуває у користуванні, — на користь відповідного користувача.
5. Портові збори також сплачуються відповідному державному підприємству (установі), яке (яка) має права щодо об’єктів інфраструктури, які використовуються для надання послуг, передбачених частиною третьою статті 19 цього Закону, здійснюють їх експлуатацію та витрати на утримання відповідних об’єктів.
6. Контроль за цільовим використанням коштів від портових зборів здійснює національна комісія, що здійснює державне 
регулювання у сфері транспорту. За нецільове використання коштів від портових зборів суб’єкт, який допустив таке порушення, сплачує до Державного бюджету України штраф у розмірі 200 відсотків використаної не за цільовим призначенням суми портових зборів.
Розділ V 
ЗЕМЕЛЬНІ ТА МАЙНОВІ ВІДНОСИНИ 
У МОРСЬКОМУ ПОРТУ
Стаття 23. Правовий режим майна в морському порту
1. Майно, що використовується під час провадження діяльності у морському порту, може перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
2. Існуючі на день набрання чинності цим Законом стратегічні об’єкти портової інфраструктури є об’єктами державної власності, крім визначених частиною четвертою цієї статті, і не підлягають передачі в оренду чи концесію (крім причалів), приватизації та/або відчуженню у будь-який інший спосіб. Причали можуть бути об’єктами оренди чи концесії на строк до 49 років.
Створені після набрання чинності цим Законом стратегічні об’єкти портової інфраструктури є об’єктами державної власності, крім випадку, передбаченого частиною п’ятою цієї статті.
3. Стратегічні об’єкти портової інфраструктури та інше майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правоможностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.
4. Держава гарантує право приватної власності на причали, збудовані за рахунок приватних інвестицій до набрання чинності цим Законом, які внесені до Реєстру гідротехнічних споруд у встановленому законодавством порядку.
5. Новостворені причали, збудовані за рахунок приватних коштів, є об’єктами приватної власності. Будівництво причалів державної форми власності за рахунок приватних коштів здійснюється на компенсаційній основі за рахунок джерел, визначених цим Законом.
Стаття 24. Правовий режим земель морського порту
1. Земельні ділянки в межах території морських портів можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
2. Штучно створені земельні ділянки перебувають у державній власності та можуть надаватися у користування, у тому числі в довгострокову оренду. Штучно створені земельні ділянки належать до земель водного фонду.
3. Територія морського порту може складатися із земель морського транспорту, земель промисловості та земель водного фонду.
4. Земельні ділянки, на яких розташовані стратегічні об’єкти портової інфраструктури, у тому числі штучно створені земельні ділянки, та земельні ділянки, які забезпечують діяльність адміністрації морських портів України, не підлягають приватизації та/або відчуженню у будь-який спосіб.
5. Під час здійснення своїх повноважень посадові особи адміністрації морських портів України та капітан морського порту мають право безперешкодного доступу до об’єктів портової інфраструктури, розташованих на земельних ділянках, що перебувають у власності (користуванні) суб’єктів господарювання, які провадять свою діяльність у морському порту.
6. Земельні ділянки, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, можуть бути відчужені у їх власників для задоволення потреб розвитку морських портів чи будівництва нових морських портів в порядку, визначеному законом.
Стаття 25. Особливості приватизації об’єктів портової інфраструктури
1. Приватизація об’єктів портової інфраструктури, крім стратегічних об’єктів, у межах морських портів здійснюється відповідно до законодавства про приватизацію з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
2. Об’єктами приватизації є:
1) єдині майнові комплекси державних підприємств та акції публічних акціонерних товариств, утворених у процесі корпоратизації на базі цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів державних підприємств  морських портів, до складу яких входять усі види майна, призначені для їх діяльності;
2) окреме індивідуально визначене майно, передбачене частиною сьомою цієї статті;
3) акції (частки, паї), що належать державі у статутному капіталі господарських товариств, утворених на базі єдиних майнових комплексів, збудованих за рахунок державних та приватних інвестицій відповідно до інвестиційних договорів та договорів про спільну діяльність.
3. Єдині майнові комплекси державних підприємств та 
100 відсотків акцій статутного капіталу публічних акціонерних товариств підлягають продажу на конкурентних засадах.
4. Умови конкурсу з продажу єдиного майнового комплексу державного підприємства можуть передбачати оренду причалів на строк до 49 років, що технологічно забезпечують завершений цикл надання послуг, земельних ділянок на строк до 49 років, на яких розташовані причали та єдиний майновий комплекс. У такому разі договір оренди причалів укладається з переможцем конкурсу одночасно з договором купівлі-продажу єдиного майнового комплексу. Невиконання покупцем договірних зобов’язань, передбачених договором купівлі-продажу, є підставою для розірвання такого договору купівлі-продажу, а також договорів оренди причалів та земельних ділянок.
5. У разі утворення публічного акціонерного товариства причали, що технологічно забезпечують завершений цикл надання послуг, та земельні ділянки, на яких розташовані причали та єдиний майновий комплекс, передаються в оренду такому товариству на строк до 49 років без проведення конкурсу.
6. Якщо стосовно окремого індивідуально визначеного об’єкта портової інфраструктури, що використовується суб’єктом господарювання на підставі договору оренди, укладеного до дня набрання чинності цим Законом, прийнято рішення про його приватизацію,
такий суб’єкт господарювання має право на його викуп за умови, 
що ним здійснено поліпшення такого майна вартістю не менш як 
25 відсотків його залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості на момент приватизації.
Стаття 26. Приватне інвестування в об’єкти портової інфраструктури на основі окремих договорів
1. Приватне інвестування в об’єкти портової інфраструктури на території морського порту здійснюється на підставі договорів концесії, договорів про спільну діяльність, договорів оренди, інших видів інвестиційних договорів, що укладаються на основі спеціальних процедур, визначених законодавством, зокрема в порядку, визначеному Законом України “Про державно-приватне партнерство”.
2. За згодою приватного інвестора та держави в особі Фонду державного майна України і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, на базі єдиного майнового комплексу, створеного або такого,  який перебуває у процесі створення, на підставі інвестиційного договору або договору про спільну діяльність, укладених до набрання чинності цим Законом, може бути утворено господарське товариство. Земельні ділянки, на яких розташовані єдиний майновий комплекс такого товариства та причали, що технологічно забезпечують завершений цикл надання послуг, можуть передаватися в оренду господарському товариству на строк до 49 років у порядку, встановленому законодавством.
Стаття 27. Компенсація внесених суб’єктами господарювання інвестицій у стратегічні об’єкти портової інфраструктури
1. Компенсація інвестицій, внесених суб’єктами господарювання у стратегічні об’єкти портової інфраструктури, що є об’єктами державної власності, здійснюється на підставі відповідних договорів, що укладаються адміністрацією морських портів України та інвесторами в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
2. Інвестування у стратегічні об’єкти портової інфраструктури може передбачати ремонт, модернізацію, реконструкцію або будівництво таких об’єктів.
3. Джерелами компенсації інвестицій у стратегічні об’єкти портової інфраструктури можуть бути портові збори, що справляються адміністрацією морських портів України, та інші джерела, не заборонені законодавством.
Розділ VІ
ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ
1. Цей Закон набирає чинності через 12 місяців з дня його опублікування, крім пунктів 5 і 6 цього розділу, які набирають чинності з дня опублікування цього Закону.
2. Внести зміни до таких законодавчих актів України:
1) пункти 7 і 8 частини другої статті 225 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Відомості Верховної Ради УРСР, 1984 р., додаток до № 51, ст. 1122) викласти у такій редакції:
“7) за адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 134 та абзацом десятим статті 135 цього Кодексу, — капітан морського порту, начальник пристані і вокзалу, капітан судна;
8) за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 136 цього Кодексу, — капітан морського порту, начальник морського вокзалу та його заступники, капітан судна;”;
2) у Водному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 24, ст. 189):
у статті 1:
визначення терміна “вода лляльна (підсланева) викласти в такій редакції:
“вода лляльна (підсланева) — стічна вода, яка утворюється в результаті виробничої діяльності судна, збирається в колодязях-ллялах машинних відділень судна і містить забруднюючі речовини в розчиненому та емульгованому стані;”;
доповнити статтю з урахуванням алфавітного порядку термінами такого змісту:
“акваторія морського порту — визначена межами частина водного об’єкта (об’єктів), крім суднового ходу, що призначається для підходу, маневрування, стоянки і відходу суден;
баласт забруднений — баластна водяна суміш (з нафтою або іншими забруднюючими речовинами), яка утворюється в неочищених суднових танках (нафтотанках) після приймання до них водяного баласту;
баласт чистий — водяний баласт у танку, призначений тільки для баластних цілей, або в танку, який після останнього транспортування в ньому нафти очищений;
баластна вода — забортна вода, прийнята для баластування судна;
гідротехнічні споруди — інженерно-технічні споруди, які використовуються для управління водними ресурсами, підготовки, подавання, транспортування води, відведення, запобігання шкідливій дії води, а також для забезпечення безпечного підходу, маневрування, стоянки та відходу суден, захисту акваторії порту або берегової смуги (судноплавні канали, причали, причальні споруди, понтони та пірси всіх категорій і призначень, огороджувальні, берегоукріплювальні та захисні споруди);
ізольований баласт — баластна вода, прийнята в танк, який повністю відділений від вантажної частини та паливної системи і призначений тільки для перевезення баластних вод;
нафтові залишки — будь-які залишки, що містять нафту;
стічні води із суден — води, що після використання у побутовій та виробничій діяльності відводяться з суден;”;
у статті 4:
абзац другий викласти в такій редакції:
“морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об’єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;”;
абзац третій після слів “навколо водойм” доповнити словами “, крім земель, зайнятих лісами”;
пункт 1 частини першої статті 5 викласти в такій редакції:
“1) внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів;”;
статтю 14 доповнити пунктом 141 такого змісту:
“141) відведення акваторій морським портам;”;
статтю 67 викласти в такій редакції:
“Стаття 67. Особливості користування водними об’єктами 
для потреб морського і річкового транспорту
Річки, озера, водосховища, канали, інші водойми, а також внутрішні морські води і територіальне море є водними шляхами загального користування, крім випадків, якщо відповідно до закону їх використання з цією метою повністю або частково заборонено.
Затвердження переліку судноплавних водних шляхів, а також відведення акваторій морських портів здійснюються Кабінетом Міністрів України.
Галузеві технологічні нормативи утворення речовин, що скидаються з суден, і тих, що подаються на приймальні споруди в морських і річкових портах і терміналах, розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за погодженням із центральним органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів з урахуванням нормативів, що визначаються законодавством України.
Забороняється заходження в територіальне море та внутрішні води України іноземних торговельних суден, які в частині запобігання забрудненню водного середовища не відповідають вимогам, установленим законодавством України.
У територіальному морі та внутрішніх водах України заборонено скидання з торговельних суден нафтозалишків, лляльних і необроблених суднових стічних вод, чистого чи забрудненого водяного баласту, будь-яких відходів і сміття.
Скидання стічних вод із торговельних суден дозволяється без обмежень за умови їх оброблення та знезараження в суднових установках, що відповідають міжнародним та національним стандартам.
Скидання баластних вод (у тому числі ізольованого баласту) в територіальному морі та внутрішніх морських водах України з суден дозволяється у разі, коли цей водяний баласт прийнято судном у Чорному чи Азовському морі або замінено з урахуванням вимог міжнародних договорів України до входу судна в територіальне море України, або оброблено в судновій чи береговій установці, конструкція та ефективність роботи якої відповідають вимогам міжнародних договорів України, та якщо цей баласт не містить забруднюючих речовин у концентраціях, що перевищують регламентовані законодавством України.
У морських і річкових портах відповідно до міжнародних договорів та законодавства України забезпечується безперешкодне приймання з суден і кораблів, що заходять до цих портів і терміналів, за їх заявкою нафтозалишків, лляльних і стічних вод, усіх видів відходів і сміття.
Правила плавання на маломірних (малих) суднах по судноплавних водних шляхах затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за погодженням з Верховною Радою Автономної Республіки Крим, відповідними обласними, Київською або Севастопольською міськими радами.
Правила плавання на маломірних (малих) суднах по водних об’єктах місцевого значення затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською або Севастопольською міськими радами за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.”;
пункт 4 частини другої статті 89 після слів “крім гідротехнічних” доповнити словами “, навігаційного призначення”;
3) у Кодексі торговельного мореплавства України (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 47—52, ст. 349):
у статті 9 цифри “309” замінити цифрами “308”;
у частині першій статті 10 слова “рятувальною і лоцманською службою” замінити словами “рятувальною службою та підприємством, що надає лоцманські послуги”;
частину першу статті 12 викласти у такій редакції:
“Відведення землі та акваторії для торговельного мореплавства, а також для реалізації проектів здійснення будівництва або проведення будь-яких робіт у зоні дії навігаційного обладнання та морських шляхів погоджується з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, а також відповідними державними органами та органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом.”;
у статті 14:
у частині першій:
у пункті 1 слово і цифри “статті 40” замінити словами і цифрами “статей 40—47 та 51”;
пункти 2 і 3 викласти у такій редакції:
“2) у розділі IV “Мореплавство у територіальному морі, внутрішніх водах, акваторіях морських портів”  до морських невійськових портів України;
3) у главі 3 “Морські лоцмани” розділу IV — до відносин, що виникають у зв’язку з проведенням суден морськими лоцманами України на підходах до портів України, в межах акваторій цих портів, а також між цими портами;”;
у частині другій слова “також тим, що зазначено у пасажирському квитку” замінити словами “законодавством держави місця укладення договору, якщо інше не встановлено договором між сторонами”;
у пункті “а” частини третьої слово “договорі” замінити словом “договорах”;
у статті 26:
у частині третій слова “за договором бербоут-чартеру” замінити словами “на умовах бербоут-чартеру”;
доповнити статтю після частини четвертої новою частиною такого змісту:
“Судно, яке побудоване на території України, підлягає реєстрації в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.”.
У зв’язку з цим частину п’яту вважати частиною шостою;
частину першу статті 33 викласти у такій редакції: 
“Судно одержує право плавання під Державним прапором України з дня його реєстрації у Державному судновому реєстрі України або Судновій книзі України та видачі свідоцтва про одержання права плавання під цим прапором або суднового білета.”;
у статті 35:
абзац шістнадцятий частини першої викласти у такій редакції:
“журнали реєстрації операцій із шкідливими речовинами.”;
доповнити статтю частиною такого змісту:
“У разі перевезення небезпечних вантажів судно повинне мати крім суднових документів, передбачених цією статтею, також документи на перевезення небезпечних вантажів і страховий поліс.”;
у статті 36:
у частині другій слова “що плаває в портових або прибережних водах” замінити словами “що плаває в портових водах або здійснює прибережне плавання”;
доповнити статтю частиною такого змісту:
“Судно, що підлягає реєстрації у Судновій книзі України, може не мати обмірного свідоцтва і свідоцтва про вантажну марку.”;
у частині четвертій статті 41 слова “і начальника морського порту” виключити;
у розділі ІV:
назву розділу та глави 1 викласти у такій редакції:
“Розділ IV
МОРЕПЛАВСТВО У ТЕРИТОРІАЛЬНОМУ МОРІ, 
ВНУТРІШНІХ ВОДАХ, АКВАТОРІЯХ МОРСЬКИХ ПОРТІВ
ГЛАВА 1. МОРСЬКИЙ ПОРТ ТА БЕЗПЕКА МОРЕПЛАВСТВА 
У МОРСЬКИХ ПОРТАХ”;
Статті 73—79 викласти у такій редакції:
“Стаття 73. Регулювання діяльності у морських портах
Правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності в морських портах визначаються цим Кодексом та Законом України “Про морські порти України”. До функціонування морських рибних портів застосовуються норми цього Кодексу щодо морських портів з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів”.
Перелік морських портів України, відкритих для заходження іноземних суден, визначається Кабінетом Міністрів України та оприлюднюється в Повідомленнях мореплавцям України.
Стаття 74. Забезпечення безпеки мореплавства
Організація та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту покладаються на адміністрацію морських портів України.
Власники (користувачі) морських терміналів, судновласники, інші суб’єкти господарювання, що здійснюють свою діяльність у межах території та акваторії морського порту, забезпечують безпеку мореплавства відповідно до правил, визначених обов’язковими постановами по порту.
Стаття 75. Державний нагляд за безпекою мореплавства 
у морському порту
Державний нагляд за безпекою мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях здійснюється капітаном морського порту. Межі акваторії (зони нагляду), на яку 
поширюються повноваження капітана морського порту щодо здійснення ним державного нагляду за безпекою мореплавства, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті.
Капітан морського порту та служба капітана морського порту діють на підставі положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
Стаття 76. Навігаційно-гідрографічне забезпечення судноплавства
Навігаційно-гідрографічне забезпечення судноплавства у внутрішніх водах, територіальному морі та виключній морській економічній зоні України здійснюється шляхом:
встановлення, розвитку та утримання засобів навігаційного обладнання, яких потребує інтенсивність руху суден і ступінь навігаційної небезпеки;
проведення гідрографічних зйомок;
збору навігаційної інформації;
своєчасної підготовки, видання і забезпечення мореплавців навігаційними картами, порадниками та посібниками для плавання, навігаційними повідомленнями і попередженнями та іншою сучасною навігаційно-гідрографічною інформацією.
Стаття 77. Призначення капітана морського порту
Капітан морського порту призначається на посаду і звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті. Капітан морського порту підпорядковується керівнику центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті.
Стаття 78. Функції капітана морського порту
До функцій капітана морського порту належать:
1) державний нагляд за дотриманням законодавства і правил мореплавства, а також міжнародних договорів України щодо мореплавства, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України;
2) розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень;
3) реєстрація суден у Державному судновому реєстрі України, Судновій книзі України і видача суднових документів, якщо інше не передбачено законодавством;
4) видача документів, зазначених у статті 51 цього Кодексу;
5) перевірка суднових документів, дипломів і кваліфікаційних свідоцтв;
6) видача посвідчень моряка особам, які входять до складу суднового екіпажу;
7) нагляд за дотриманням вимог щодо порядку заходження суден у морський порт і виходу з морського порту;
8) нагляд за дотриманням вимог щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища;
9) оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту;
10) нагляд та контроль за підприємствами, що надають лоцманські послуги, і службою регулювання руху суден у межах акваторії морського порту;
11) нагляд та контроль за криговим проведенням суден на підходах до морського порту і в межах його акваторії;
12) видача дозволів на підняття майна, що затонуло в морі, а також на проведення будівельних робіт щодо гідротехнічних споруд у межах території та акваторії морського порту;
13) облік та розслідування аварійних морських подій;
14) керівництво службою капітана морського порту.
Стаття 79. Повноваження капітана морського порту
Розпорядження капітана морського порту з питань забезпечення безпеки мореплавства і порядку в морському порту, що належать до його компетенції, обов’язкові для всіх суден, юридичних і фізичних осіб, які перебувають в акваторії та на території цього морського порту.
Розпорядження капітана морського порту може бути скасовано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті, або адміністративним судом у порядку, встановленому законодавством.
За порушення законодавства і правил щодо безпеки мореплавства та порядку в морському порту капітан морського порту має право накладати адміністративні стягнення відповідно до закону.”;
в абзаці першому частини першої статті 80 слово “начальником” замінити словом “капітаном”;
у першому реченні статті 81 слово “начальника” замінити словом “капітана”;
статті 83, 84, 86—89 виключити;
слова і цифру “ГЛАВА 2. КАПІТАН ПОРТУ” виключити;
у статті 90:
у частині четвертій слова “за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі рибного господарства” виключити;
у тексті статті слова “Інспекція державного портового нагляду” в усіх відмінках замінити словами “служба капітана морського порту” у відповідному відмінку;
назву глави 3 викласти у такій редакції:
“ГЛАВА 3. 
МОРСЬКІ ЛОЦМАНИ”;
у статті 92:
назву статті викласти в такій редакції:
“Стаття 92. Лоцманське проведення суден”;
у частині першій слово “вод” замінити словом “акваторій”;
частину другу викласти в такій редакції:
“Вимоги до морських лоцманів та підприємств, працівниками яких є морські лоцмани, а також порядок здійснення ними діяльності визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.”;
у статті 93 слова “державну морську лоцманську службу” замінити словами “морських лоцманів”;
у пункті “а” частини четвертої статті 94, у частині першій 
статті 95 та у частині другій статті 96 слова “начальника морського порту” замінити словами “по порту”;
у частині першій статті 98 слова “організація, працівником якої” замінити словами “підприємство, працівником якого”;
текст статті 99 викласти у такій редакції:
“У разі виклику лоцмана підприємство, що надає лоцманські послуги, зобов’язане негайно направити на судно морського лоцмана, сповістивши про це капітана судна. Якщо це зробити неможливо, підприємство, що надає лоцманські послуги, зобов’язане повідомити капітана судна про час, коли прибуде лоцман.”;
у статті 102 слова “За неправильне повідомлення осадки, довжини і ширини судна або його місткості” замінити словами “За надання недостовірної інформації, у тому числі за допомогою технічних суднових засобів, щодо даних про судно, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту”;
у статті 106 слова “центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту за погодженням з центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики” замінити словами “відповідно до закону”;
у статті 107 слово “організації” замінити словом “підприємству”, а слова “центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту” замінити словами і цифрами “відповідно до статті 106 цього Кодексу”;
у статті 109 слова “доход організації, працівником якої” замінити словами “дохід підприємства, працівником якого”;
у частині четвертій статті 110 слова “начальника морського порту” замінити словами “по порту”;
у частині другій статті 111 слова “портами, що беруть участь у створенні такої служби, за погодженням з” виключити;
у частині першій статті 114 слова “відповідний порт, 
у підпорядкуванні якого” замінити словами “відповідна організація, 
у підпорядкуванні якої”;
у частині першій статті 115 слова “центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту за погодженням з центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики” замінити словами “відповідно до закону”;
частину другу статті 116 виключити;
у частині першій статті 117 слова “службами порту, місцевими органами державної виконавчої влади” замінити словами “адміністрацією морського порту і службою капітана морського порту, власником морського терміналу, підприємствами, установами, організаціями, що надають спеціалізовані послуги, портовими операторами, місцевими органами виконавчої влади”;
у частині шостій статті 120 слово “керівництвом” замінити словом “капітаном”;
у статті 122:
у частині першій слова “найближчий морський порт” замінити словами “капітана найближчого морського порту”;
частину другу викласти в такій редакції:
“Капітан морського порту за погодженням із заінтересованими державними органами встановлює достатній за обставинами термін для підняття майна, порядок проведення цих робіт і доводить це до відома власника майна та адміністрації морського порту.”;
у статті 123:
у частині першій слова “найближчий порт” замінити словами “капітана найближчого морського порту”, а слово “портом”  словом “капітаном”;
у частині другій слово “Порт” замінити словами “Капітан морського порту”;
у частині третій слово “портом” замінити словами “капітаном морського порту”, а слово “порт”  словами “адміністрація морського порту”;
частину четверту викласти у такій редакції:
“Якщо власник майна, що затонуло, невідомий, адміністрація морського порту робить публікацію про терміни, встановлені для підняття майна, що затонуло, у Повідомленнях мореплавцям України. 
Якщо відома держава, під прапором якої плавало затонуле судно, адміністрація морського порту направляє відповідне повідомлення Міністерству закордонних справ України.”;

статтю 124 викласти у такій редакції:
“Стаття 124. Право на вибір суднопіднімального підприємства
У разі наявності обґрунтованих підстав капітан морського порту має право не дозволити власнику майна піднімати затонуле майно своїми засобами або засобами обраної ним суднопіднімальної організації. У цьому разі підняття майна здійснює адміністрація морського порту за рахунок його власника.”;
у  назві і тексті статті 126 слово “порт” у всіх відмінках замінити словами “адміністрація морського порту” у відповідному відмінку;
у статті 127 слова “найближчому морському” замінити словами “адміністрації найближчого морського”;
у частинах другій і четвертій статті 130 слово “начальник” у всіх відмінках замінити словами “капітан морського”;
у пункті 5 частини першої статті 156 слово “керівництвом” замінити словами “капітаном морського”, а після слів “для перевезення” доповнити словами “у випадках, передбачених законом”;
у частині п’ятій статті 167 слово “портам” виключити;
у частині першій статті 229 слова “у портових водах” замінити словами “в акваторії морського порту”;
у статті 231 слова “в портових водах начальником порту” замінити словами “в акваторії порту капітаном морського порту”;
у тексті Кодексу слова “центральний орган виконавчої влади у галузі транспорту” в усіх відмінках замінити словами “центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту” у відповідному відмінку, а слова “державний морський лоцман” в усіх відмінках і числах  словами “морський лоцман” у відповідному відмінку і числі;
4) у Земельному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 3—4, ст. 27):
частину першу статті 58 доповнити пунктом “ґ” такого змісту:
“ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.”;
частини третю і четверту статті 59 викласти в такій редакції:
“3. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування:
а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об’єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами тощо;
б) державним підприємствам для розміщення та догляду за об’єктами портової інфраструктури.
4. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду тощо, а також штучно створені земельні ділянки в межах акваторій морських портів для будівництва та експлуатації об’єктів портової інфраструктури.”;
пункт “г” частини другої статті 61 після слів “крім гідротехнічних” доповнити словами “, навігаційного призначення”;
підпункт “г1” частини четвертої статті 83 після слів “установлених правил” доповнити словами “, крім штучно створених земельних ділянок у межах акваторій морських портів”;
частину третю статті 93 викласти у такій редакції:
“3. Не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що розташовані у прибережній захисній смузі водних об’єктів, або на земельних ділянках дна водних об’єктів, крім випадків, передбачених законом.”;
друге речення частини третьої статті 1861 після слів “корисних копалин” доповнити словами “, будівництвом об’єктів портової інфраструктури”, а після слів “державного гірничого нагляду” — словами “, а також центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту”; 
5) у частині четвертій статті 40 Закону України “Про нотаріат” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 39, ст. 383; 2009 р., № 13, ст. 161, № 29, ст. 392, № 36—37, ст. 511, № 38, ст. 535) слова “начальникові порту України” замінити словами “капітанові морського порту”;
6) у Законі України “Про транспорт” (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 51, ст. 446; 2007 р., № 33, ст. 440):
у частині першій статті 6 слова “портами (пристанями)” замінити словами “суб’єктами господарювання у морських портах”;
частину третю статті 11 після слова “самоврядування” доповнити словами “з урахуванням особливостей, передбачених спеціальними законами”;
у статті 24 слова “порти і пристані,” виключити;
у статті 25:
частину першу викласти у такій редакції:
“До земель морського транспорту належать землі під:
морськими портами з набережними, майданчиками, вокзалами, будівлями, спорудами, устаткуванням, об’єктами загальнопортового і комплексного обслуговування флоту;
гідротехнічними спорудами і засобами навігаційного призначення, крім розташованих на землях водного фонду, судноремонтними заводами, майстернями, базами, складами, радіоцентрами, службовими та культурно-побутовими приміщеннями та іншими спорудами, що обслуговують морський транспорт.”;
у частині другій слова “території, насипані або намиті в акваторії за кошти портів” замінити словами “штучно створені земельні ділянки в межах акваторій морських портів”;
у частині третій слова “адміністрацією портів” замінити словами “адміністрацією відповідного морського порту”;
7) у Законі України “Про оренду державного та комунального майна” (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 15, ст. 99  із наступними змінами):
статтю 1 доповнити частиною восьмою такого змісту:
“8. Відносини оренди об’єктів портової інфраструктури, що перебувають у державній власності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України “Про морські порти України”.”;
в абзаці п’ятому частини другої статті 4 слова “історико-культурних заповідників” замінити словами “історико-культурних заповідників, причалів морських портів”;
абзац четвертий частини четвертої статті 9 доповнити реченням такого змісту: “Законами України можуть бути визначені інші випадки передачі державного та комунального майна в оренду без проведення конкурсу.”;
8) у Законі України “Про приватизацію державного майна” (Відомості Верховної Ради України, 1997 р., № 17, ст. 122; 1998 р., № 49, ст. 301; 1999 р., № 7, ст. 52, № 51, ст. 453; 2001 р., № 9, ст. 38; 2003 р., № 27, ст. 209; 2004 р., № 19, ст. 253; 2007 р., № 33, ст. 440; 2008 р., № 27—28, ст. 253; 2009 р., № 32—33, ст. 485, № 36—37, ст. 511; 2010 р., № 22—25, ст. 236):
частину першу статті 3 доповнити абзацом такого змісту:
“Особливості приватизації об’єктів портової інфраструктури визначаються Законом України “Про морські порти України”.”;
абзац вісімнадцятий пункту “г” частини другої статті 5 викласти у такій редакції:
“гідротехнічні споруди, об’єкти портової інфраструктури загального користування, засоби навігаційного обладнання та інші об’єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден, інформаційні системи, навчальний та гідрографічний флот, майнові комплекси судноплавних інспекцій;”;
9) останній абзац частини першої статті 5 Закону України “Про природні монополії” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 30, ст. 238; 2004 р., № 12, ст. 155; 2010 р., № 48, ст. 566, № 49, ст. 571) викласти у такій редакції:
“спеціалізованих послуг у річкових, морських портах, морських рибних портах та аеропортах відповідно до переліку, який визначається Кабінетом Міністрів України.”;
10) абзац третій частини першої статей 7, 8 і 15 Закону України “Про відчуження земельних ділянок, інших об’єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності” (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № 1, ст. 2) після слова “аеропортів” доповнити словами “, морських портів”.
3. Морські порти, в яких на день набрання чинності цим Законом здійснюється надання послуг, вважаються відкритими незалежно від дати внесення відомостей про них до Реєстру морських портів України. Відомості про діючі морські порти вносяться до Реєстру морських портів України в установленому порядку.
4. Тимчасово до створення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, її функції, визначені цим Законом, виконуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
5. Реалізація цього Закону не має наслідком дострокове припинення договорів щодо використання об’єктів портової інфраструктури, які були укладені державними підприємствами — морськими портами чи державними органами із суб’єктами господарювання до набрання чинності цим Законом.

6. Кабінету Міністрів України протягом 10 місяців з дня опублікування цього Закону привести у відповідність із цим Законом організаційно-правову модель функціонування морських портів, у зв’язку з чим:
забезпечити прийняття нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію цього Закону;
у тримісячний строк забезпечити підготовку та подання до Верховної Ради України законопроекту про внесення змін до законодавчих актів щодо комплексного врегулювання відносин, пов’язаних із створенням на водних об’єктах штучних земельних ділянок для цілей будівництва на них будівель, споруд та/або їх комплексного освоєння в цілях будівництва;
організувати заходи з розроблення та затвердження у новій редакції Стратегії розвитку морських портів України;
забезпечити утворення державної системи управління та контролю у сфері діяльності морських портів відповідно до цього Закону та Кодексу торговельного мореплавства України;
затвердити перелік портових зборів, що стягуються в кожному конкретному морському порту;
забезпечити проведення інвентаризації майна державних підприємств — морських портів, визначити в кожному державному підприємстві — морському порту пооб’єктні переліки стратегічних об’єктів портової інфраструктури та єдині майнові комплекси, що можуть бути виділені в окремі підприємства і здійснювати повноцінну господарську діяльність, вжити інших заходів для підготовки до реорганізації державних підприємств  морських портів;
забезпечити проведення реорганізації державних підприємств —морських портів;
забезпечити проведення інвентаризації каналів, призначених для судноплавства, що перебувають на балансі державних підприємств, та їх закріплення за адміністрацією морських портів України після її створення;
забезпечити визначення меж акваторії кожного морського порту;
забезпечити розроблення та затвердження плану розвитку кожного морського порту;
організувати заходи із збору інформації про приватних суб’єктів господарювання, діяльність яких пов’язана з обслуговуванням 
суден, пасажирів та вантажів, промислових підприємств на 
територіях державних підприємств — морських портів і територіях, 
що з ними межують, зокрема про форми та умови їх 
співробітництва з державними підприємствами — морськими портами.
Голова 
Верховної Ради України